АНАЛІЗ КОНСТРУКЦІЙ І РОБОЧИХ ОРГАНІВ МЕХАНІЗМІВ ЗАВАНТАЖЕННЯ ТВЕРДИХ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ У СМІТТЄВОЗ - Березюк, Олег Володимирович; Яворський, Вадим Євгенійович (Наукові праці Вінницького національного технічного університету, 2024)
У містах i селищах міського типу України щорічно утворюється близько 54 млн. м3, твердих побутових відходів 93,8 % яких вивозяться на полігони i сміттєзвалища, 2 % спалюється на сміттєспалювальних заводах, а 4,2% потрапляє на заготівельні пункти вторинної сировини та сміттєпереробні заводи. Тому одним із найважливіших заходів щодо захисту навколишнього середовища є своєчасний збір, вивезення, переробка та утилізація твердих побутових відходів. Зростаючі вимоги до якості обслуговування населення, у тому числі і в галузі санітарного очищення територій, обумовлюють високі вимоги до техніки, що використовується для цих цілей. В статті проведено аналіз конструкцій і робочих органів механізмів завантаження твердих побутових відходів у сміттєвоз з метою виявлення шляхів їхнього удосконалення. Це необхідно для забезпечення комунального господарства України високопродуктивними багатофункціональними сміттєвозами маніпуляторного типу для збирання твердих побутових відходів. Привод робочих органів механізмів завантаження твердих побутових відходів у сміттєвоз – гідравлічний з джерелом живлення від насосної станції сміттєвоза. Наведені схеми вітчизняних та закордонних механізмів завантаження твердих побутових відходів у сміттєвоз. Зазначено, що загальним недоліком цього класу машин є те, що вони оснащені гідроприводом на базі одного нерегульованого насоса. Це призводить до того, що за необхідності регулювання швидкості руху робочих органів, частина витрати робочої рідини насоса під високим тиском буде через запобіжний клапан надходити в гідробак, обумовлюючи значні непродуктивні втрати потужності. Встановлено, що одним із шляхів удосконалення механізмів завантаження твердих побутових відходів у сміттєвоз є застосування схеми, чутливої до навантаження. Яка дозволить провести мінімізацією втрат потужності під час роботи гідроприводу, що забезпечує підвищення показників коефіцієнта корисної дії системи керування гідроприводу робочих органів у різних режимах роботи.